- Tidligere: - Vennskapets lys vil ikke nå oss-
- på en million år. Så langt unna er vi.
Jack Crawford er mindre mistenksom enn deg.
- Han vet ikke hva du er i stand til. - Det gjør ikke du heller.
Du virker som du er åpen mens du tvinger meg til å lyve for deg.
Noen gjorde mye for å bevare dem. De er dekket av harpiks.
- Mange er savnet. - Du vil vite hvem han velger.
Fortell meg hva du ser.
Jeg har mistet grepet.
Jeg er den upålitelige fortelleren i min egen historie.
Du har et ufullstendig selv. Det er deler av deg du ikke kan se.
Som jeg er redd for å se.
Jeg vet ikke hvem jeg er lenger.
Og jeg er redd.
Når du ikke husker blir du grepet av noe fra fantasien.
Jeg vet ikke hva som er verst.
Å tro at jeg gjorde det.
Eller å tro at du gjorde det.
Og-
- gjorde dette mot meg.
Hannibal er ikke ansvarlig, Will. Og det er ikke du heller.
Vi må finne sannheten, det er den eneste måten å komme seg videre på.
Jeg følte meg så forrådt av deg.
Forræderi var det eneste som føltes ekte for meg.
Jeg stolte på deg.
Jeg trengte å stole på deg.
Og du kan stole på meg.
Herregud, jeg er veldig...
- Jeg er veldig forvirret. - Selvsagt er du det.
Will, la oss hjelpe deg.
La meg hjelpe deg.
Jeg... Jeg trenger din hjelp.
Tekst: Ole Johan Grøndal Hansen www.broadcasttext.com
For en hyggelig overraskelse.
- Sett deg ned. - Jeg skal ikke bli lenge.
Hva kunne ikke vente til vår neste time?
Vi har ingen neste time.
Jeg er ikke terapeuten din lenger.
Kan jeg få spørre hvorfor?
Jeg har nådd grensen for mine evner.
Jeg tror ikke jeg kan hjelpe deg.
- Skal du henvise meg videre? - Nei.
Jeg avslutter simpelthen vårt forhold som pasient og psykiater.
Du har forsøkt å avslutte det tidligere.
Jeg er takknemlig for at du har vært så bestemt på å treffe meg-
- etter angrepet mitt.
Men i lys av alt som har skjedd med Will Graham, -
- har jeg begynt å sette spørsmålstegn ved dine handlinger.
Spesielt dine handlinger i tilknytning til meg-
- og angrepet mitt.
Har du delt disse spørsmålene med Jack Crawford?
Nei. Og det skal jeg heller ikke.
Da vil jeg virke like skyldig som deg.
Men kanskje det var intensjonen din.
- Hva er det jeg er skyldig i? - Det kan jeg ikke si presist.
Jeg har kommet til en konklusjon-
- basert på det jeg har sett gjennom sømmene i persondrakten du bruker.
Og konklusjonen jeg har kommet til-
- er at du er farlig.
Jeg er lei for at du føler det sånn.
Ikke kom hjem til meg igjen.
Jeg finner selv veien ut.
Jeg skal gjenoppta terapien til Will Graham.
Til hvilken hensikt? Bortsett fra din egen?
Han ba meg om hjelp.
Da fortjener dere kanskje hverandre.
Han heter Roland Umber, samme profil som de andre.
Bodde alene, forsvant hjemmefra og hadde mye heroin i systemet.
Dette offeret ble ikke tatt ned, han ble revet løs.
Hva enn feilen hans er, det var nok til at morderen rev ham ned.
Han ble funnet i en sideelv lang unna der de andre ofrene ble funnet.
Som løvetannfrø. Han kaster lik i alle retninger utenom sin egen.
- Svært poetisk. - Strømmen har gitt så store skader-
- at det er umulig å skille dem fra de de har fått mens de var i live.
Unnskyld meg.
Doktor, kom hit.
Det kan være spor av bevis i craquelure.
- Hva? - Craquelure.
Det er fransk for sprekkene i et oljemaleri som kommer når det tørker.
Sprekker er ikke alltid svakheter. Livet finnes i sprekker.
Det kan være noe der.
Fibre, rester... Kanskje vi kan finne ut hvor likene var.
- Hva har de til felles? - Hva om det ikke er det?
Hva om det er det som gjør dem ulike?
Alle disse personene har en ulik hudtone.
Det kan være en fargepalett.
Hudfargen vår blir så ofte politisert.
Det er nesten forfriskende at noen ser estetikken for estetikkens skyld.
Hvis det ikke var så grusomt.
Vi skal se farger, Jack. Det kan være alt morderen ser i sine medmennesker.
Som gjør det lett for ham å gjøre det han gjør.
Og derfor vil de komme flere lik på fargepaletten hans.
En fascinerende innsikt, ms Katz.
Som om Will Graham selv var her i rommet.
Ja, det er det.
Hvordan har Will Graham det?
Hold munn!
Er det noen grunn til at du ikke kom til meg før du snakket med ham?
- Jeg trodde du ville si nei. - Du trodde rett.
- Men jeg visste at du ville si ja. - Visste du det?
Det var vanskelig, Jack. Jeg måtte gå fordi jeg visste at du ikke ville.
Hvis du hadde gått, ville det ikke vært nødvendig.
Hvorfor dro du ikke?
Will Graham er enten sinnssyk eller psykopat. Det kan jeg ikke stole på.
Ikke stol på ham, bare hør etter.
Jeg hører etter og dette hører jeg:
Er han sinnssyk, er det min skyld.
Er han en psykopat, er det fordi alt jeg tror og føler er feil.
- Du tror at han er uskyldig. - Jeg vet ikke hva jeg tror.
Jeg tror han fortsatt vil redde liv.
Jeg har tøyd reglene her for å redde liv.
Nå granskes det internt, jeg er under mikroskopet.
Jeg må gjennomgå en psykologisk evaluering.
For å avgjøre om jeg er kompetent til å ha denne stolen.
Hva skal jeg gjøre? Skal jeg la være å dra tilbake?
Vi har ikke hatt denne samtalen.
Og siden vi ikke har hatt denne samtalen, -
- vil jeg at du skal gjøre det du mener er jobben din.
Vet du hva jobben din er?
- Ja, det gjør jeg. - Så gjør den.
Jeg må holde meg på denne siden.
Enkelte pasienter har begynt å urinere på terapeutene.
Å trekke en strek kan oppfordre til en pissekonkurranse.
Jeg er ikke interessert i en pissekonkurranse med deg, dr Lecter.
Vær så snill, kom nærmere.
Du sa at vennskapets lys ikke vil nå oss på en million år, -
- så langt unna er vi.
Jeg håper det føles nærmere i dag.
Venner har et symmetrisk forhold.
Psykiater og pasient er ubalansert.
Det er en en maktforskjell hos en psykiater og en pasient.
En jeg er klar over, spesielt med min egen terapeut.
Men vi snakker bare sammen.
- Du truet meg med et oppgjør. - Ja.
Jeg kan ikke påstå bevisstløshet angående det.
Du lette etter noe i hodet ditt for å inkriminere meg.
Jeg kan bare anta at du ikke fant det.
Det er ikke mye der inne jeg kjenner igjen.
Det du vil huske, hvis du husker noe, vil være en forvridd virkelighet.
Ikke de sanne hendelsene.
Jeg innser det.
Beverly Katz har besøkt deg.
Ja.
Alana Bloom vil ikke at du skal dvele ved noe morbid mens du kommer deg.
- Det er det eneste som føles normalt. - Volden?
Strukturen for å forstå volden.
Du mangler deler av deg selv, vær forsiktig hva du erstatter dem med.
Hva så du på bildene?
Denne morderen henger ikke ofrene sine opp, -
- han syr dem sammen. Hvert lik er et penselstrøk.
Han lager et menneskelig veggmaleri.
- Hvorfor gjør han det? - Han mangler også deler.
Dr Lecter har rådet meg til å ikke dvele ved noe morbid.
Jeg vet at du vil stoppe drapene like mye som meg.
Grunner til å stoppe drap faller meg ofte inn, men...
Jeg trenger noe i gjengjeld.
Trenger du noe? Jeg kan snakke med stabssjefen.
- Chilton? - Han samarbeider.
Selvsagt. Han elsker at jeg får besøk, han tar opp hvert ord.
Han liker sladder, på den måten.
Hva vil du ha, Will?
Jeg tviler på om du kan skaffe meg det jeg virkelig vil ha.
Prøv.
Jeg vil at du skal ignorere alle bevisene mot meg.
Du har rett. Det kan jeg ikke skaffe.
Hvor mange farger vil denne morderen legge til fargestiftene sine?
Hvis jeg ignorerer bevisene, hva så?
Stryk det fra det mentale registeret ditt.
Begynn på nytt. Er jeg skyldig, vil du finne flere bevis.
Hvis jeg ikke er skyldig, vil du kanskje finne det også.
Greit. Jeg skal fortsette å lete.
Bra. Gi meg mappen, så skal jeg si hva jeg mener.
- Kan jeg gjøre dette alene? - Nei.
Huden er ikke like misfarget som hos de andre ofrene.
Den ser vel ivaretatt ut, alt tatt i betrakting.
Hvorfor ville jeg kaste deg?
Har Roland Umber hatt stoffproblemer?
Han var på avvenning for avhengighet.
- Heroin? - Blant annet.
Han hadde høy toleranse for opiater. Overdosen drepte ham ikke.
Han overlevde det som ble gjort med ham.
Han rev seg selv løs.
Han løp.
- Hvordan endte han opp i vannet? - Morderen ville lagt ham tilbake.
De andre likene ble dumpet, Roland Umber slapp unna.
- Slapp unna fra hvor? - Morderen trenger et privat sted.
Et lager, en gård. Et forlatt sted.
Oppover elva fra der liket ble funnet, nært vannet.
Takk.
Jeg er nysgjerrig. Hva sa Hannibal Lecter om mr Umber?
Han tror at morderen rev ham ned og dumpet ham som de andre.
Det er kanskje det han sa. Det er ikke nødvendigvis det han tror.
Hallo.
Jeg elsker arbeidet ditt.
- Hvordan fant du dette stedet? - Du og Will Graham er et bra team.
Du ga oss hva vi så etter, han ga oss hvor.
- Maisstøv i craquelure. - Ja, vi er et bra team.
Will mente at Roland Umber rømte.
Vi bare gikk oppover elven helt til vi fant mais.
Hei, Beverly. Dr Lecter.
Bli med meg. Forbered deg, du har aldri sett noe sånt før.
Sikkert ikke.
Hvordan kan et menneske bli så ondt?
Når det gjelder arv og miljø, velger jeg ingen av delene.
Vi er bygget av DNA og født inn i en verden vi ikke kan kontrollere.
Priset være den maltrakterte verden?
Hvordan så det ut ovenfra?
- Fascinerende. - Rituelle menneskeofre.
Jeg vet ikke om det er et offer, men det er en gest.
Til hvem?
Øyet ser forbi denne verdenen og inn i den neste.
Og det ser en refleksjon av selve mennesket.
En morder som ser på Gud.
- En syk eksistensiell krise? - Hvis det var det, -
- vil jeg si at det ikke hadde vært en refleksjon i øyet.
En person som er i stand til dette, er det sannsynlig at de fortsetter?
Dette kan være begynnelsen hans. Og/eller slutten hans.
Det er mulig han aldri dreper igjen.
Du sa at han ikke ser mennesker. Han ser materialer.
De i verdenen rundt ham er et middel.
Han bruker dem til å gjøre det han er drevet til å gjøre.
Will Graham var et middel. Jeg brukte ham-
- til å redde liv på bekostning av hans.
Jeg trodde han uansett var sterk nok til å kjempe seg tilbake.
- Jeg tok feil. - Kanskje han kjemper fortsatt.
Kanskje ikke.
Poenget er at du ikke vet det. Og det er greit.
Du kan ikke vite alt, være sikker på alt.
Å vite at Will stupte til slik barbarisk oppførsel-
- har endret mitt syn på ham. Mitt syn på andre personer.
Verden føles mye mørkere.
Det er ikke bare skyldfølelsen for det jeg gjorde mot Will.
Det er alle livene som faller sammen pga. Det jeg gjorde.
- Hva gjorde du? - Presset ham.
- Da jeg skulle latt være. - Du regnet feil.
Jeg mislyktes.
Vi mislykkes alle sammen, Jack.
Jeg ser på vennen min og jeg ser en morder.
Jeg klarer ikke få de to tingene til å stemme.
47 lik. Vi har identifisert 19 av dem, men ikke dette.
Ingen registrerte fingeravtrykk, ikke arrestert eller sikkerhetsklarert.
- Vi håper på tannlegen. - Hvorfor ser jeg på ham?
Sømmønstrene på Lik 21 er like som på Roland Umber.
Han er Roland Umbers erstatter i bildet.
- Hva skjedde med beinet hans? - Kanskje han kappet det av-
- for å få plass.
Han endret farge i samme penselstrøk.
Hva sa dr Lecter?
"Øyet ser forbi denne verdenen og inn i den neste."
"Og det ser en refleksjon av selve mennesket".
Det skulle aldri være en refleksjon.
Morderen har en eksistensiell krise, men spørsmålet er:
Hvordan fant han troen sin?
Hallo, doktor. Hva kan jeg hjelpe deg med?
Avslutning.
Jeg synes dette burde, eller er nødt til, å være vår siste samtale.
I alle fall om Hannibal Lecter.
- Bruker du retten til å ikke si noe? - Nei.
Jeg kan bare ikke tilby deg mer innsikt enn jeg allerede har.
Gjelder det også fremtidig innsikt?
Jeg føler det vil være uansvarlig å fortsette å behandle dr Lecter.
Uansvarlig? For hvem?
For meg.
Jeg kan bare hjelpe Hannibal hvis jeg føler meg trygg.
Emosjonelt. Jeg føler meg ikke trygg akkurat nå.
Så jeg trekker meg tilbake fra situasjonen.
Jeg håper du forstår.
Jeg er ikke sikker på at jeg gjør det.
Både jeg og Hannibal har blitt traumatisert av farlige pasienter.
Hannibal hadde sin Will Graham og jeg hadde min.
Det har vært en nødvendig, men ubehagelig, påminnelse-
- om at jeg har uløste problemer.
Kanskje Hannibal kan hjelpe deg med dem. Han er veldig flink.
Jeg gjør mitt beste for å unngå å jobbe med problemer med Hannibal.
- Adjø, agent Crawford. - Adjø, doktor.
Jeg kan selvsagt ikke kontrollere om FBI kontakter meg, -
- jeg kan bare si det samme som jeg sa til Hannibal.
Jeg vil foretrekke at dere ikke gjør det.
Nå utnytter dere meg.
Jeg vil bli utbrent før rettssaken og hvor vil jeg da være?
Hva ville Jack sagt?
Jacks administrative instinkter blir sjelden begrenset av nåde.
- Helt klart. - Jeg bruker mye tid på maleriet.
Det er vanskelig for meg å fokusere på noe annet.
Jeg trenger din hjelp.
På 1800-tallet trodde man feilaktig at det det siste en dødende så-
- ville bli brent inn på hornhinnen.
Hva ville blitt brent inn i dette døende øyet?
Jeg gjorde dere bøyelige.
Formet dere, festet dere og forseglet dere der dere lå.
Dette er mitt verk.
Det døde øyet av visjon og bevissthet.
Jeg er stillestående og ser ikke.
Med mindre noen andre ser meg.
En av disse tingene er ulik de andre.
En av disse tingene hører ikke hjemme her.
Hvem er du?
Hvorfor er du så ulik alle de andre? Jeg har ikke lagt deg her.
Du er ikke en del av mitt verk.
Å drepe må også føles godt for Gud.
Han gjør det hele tiden.
Og er vi ikke skapt i hans bilde?
- Morderen er i maleriet. - Bokstavelig talt?
Mannen dere leter etter er sydd inn i sitt eget maleri.
Hva skjedde med beinet hans?
Den som sydde ham fast, tok en del av ham. Som et trofé.
Han må ha hatt en venn.
Du er ikke alene.
Piero della Francesca malte seg selv inn i "Oppstandelsen"
Ikke noe flatterende, han malte seg selv som en sovende vakt.
Din plassering bør være langt mer meningsfull.
- Det er ikke ferdig. - Jeg gjør det ferdig for deg.
Vi gjør det ferdig sammen.
Da ditt store øye så opp mot himmelen, hva så det?
Ingenting.
Ikke nå lenger.
- Det finnes ingen Gud. - Ikke med den innstillingen.
Gud ga deg en hensikt. Ikke bare å skape kunst, men å bli det.
Hvorfor hjelper du meg?
Øyet ditt vil nå se Gud reflektert tilbake.
Det vil se deg.
Hvis Gud ser ned på deg, vil ikke du se opp på ham?
Will Graham?
Kade Purnell, FBI Interngransking.
Er jeg fortsatt ansatt i FBI, eller avhenger det av rettssaken?
Poenget med saken er ikke om du gjorde det, -
- men om du var klar over hva du gjorde når du gjorde det.
Det høres ut som jeg er arbeidsløs.
Dr Bloom jobber hardt på bevisstløshetsforsvaret ditt.
Ja, FBI tvang meg til å gjøre det.
Ja, FBI gjorde deg til en morder, det er dr Blooms mening.
Du kan vel tenke deg at hun ikke er populær?
Hva mener du?
Vi mener at du allerede var en morder.
Aktoratet vil male et bilde av deg som en intelligent psykopat.
Du samarbeidet med nevrologen din om en sykdom som ble alibiet ditt.
Og så drepte jeg nevrologen min for å fjerne fotsporene bak meg?
Det er det alle i rettsalen vil høre. Uansett hva du sier.
Så, hva skal vi gjøre med det?
La oss diskutere det.
Hvis du erklærer deg skyldig, slipper vi alle en rettssak.
Og jeg vil personlig sørge for at du får det behagelig her.
Jeg skal erklære meg uskyldig.
Du gikk svært offentlig fra vettet, noen vil si det var teatralsk.
Det vil i alle fall aktoratet.
Det er en del av opptredenen, men det er ikke min opptreden.
Du vil bli funnet skyldig og få en dødsdom.
Jeg prøver å redde livet ditt.
Da må jeg vel redde mitt eget liv.
- Jeg kjenner ikke deg. - Mitt navn er Bedelia Du Maurier.
Du er Hannibal Lecters terapeut.
Hvordan er det?
Jeg har hørt så mye om deg at jeg nesten kjenner deg.
- Det gjør du ikke. - Nei, det gjør jeg ikke.
Men jeg forstår deg bedre enn jeg trodde.
Jeg ville møte deg før jeg trakk meg tilbake.
Hva trekker du deg tilbake fra?
- Sosiale bånd. - Du er en psykiater.
Er ikke vår selvfølelse en konsekvens av sosiale bånd?
Det er den absolutt i ditt tilfelle.
Det er kanskje en mager trøst, men jeg er overbevist-
- om at Hannibal har gjort det han mener er best for deg.
Det er ikke en mager trøst. Det er ingen trøst.
De traumatiserte er uforutsigbare fordi vi vet at vi kan overleve.
Du kan overleve at dette skjer med deg.
Skjer med meg?
Hold deg bak den hvite streken, frue.
Frue!
Gå vekk fra gitteret.
Jeg tror deg.
Kom igjen, vi skal gå.
Trekk deg unna.
Og konklusjonen jeg har kommet til-
- er at du er farlig.